I det Herrens år 1646,
deltog de tyske lande i en række forfærdelige krige,
kendt som Trediveårskrigen.
Resultatet blev ødelæggelsen af ​​hele Europa,
og frygtelig død for hundreder af tusinder.
De der blev skånet for krig og sult,
havde endnu en usynlig fjende at kæmpe mod:
Pesten.
Det var mellem nytår og helligtrekongersdag.
Krabat, en forældreløs 14-årig dreng,
vandrede med sine sidste to venner
som sangere fra landsby til landsby.
Tiggeriet gav kun lige nok til, at de kunne holde sig i live.
Den nat havde Krabat en drøm,
en han også havde drømt de forrige nætter.
Elleve ravne sad på pæle og stirrede på ham.
Én plads var ledig.
Krabat,
kom til Schwarzkolm til møllen.
Det vil ikke være dig tabt.
Du er kaldet til højere ting og bør ikke at lide af sult.
Kom, og adlyd Mesterens stemme.
På trods af drengenes ed om
at blive sammen altid,
forlod Krabat Baro og lille Lobosch,
og fulgte ravnenes skumle kald.
Der er du.
Du kan være min lærling. Jeg har brug for en.
Hvad siger du?
Kom.
Og hvad skal jeg lære dig?
Møllen ... eller også alt det andet?
Også alt det andet.
Giv hånd på det, Krabat! Eller er du bange?
Jeg er ikke bange.
Møllen ...
Nu maler den igen.
Her skal du sove.
Dine sko, din seng, og dit tøj.
Det vil gå dig godt, hvis du overholder reglerne.
Forlad aldrig møllen, og gør, hvad du får besked på.
Indtil påske jeg vil sætte dig på prøve.
Prøv nu at få noget søvn.
Du skal tidligt op.
Vær ikke bange.
Jeg er mestersvenden.
Tonda.
Dette er Merten.
Michal, Hanzo.
Det er Andrusch, Staschko.
Juro.
Og jeg er Kito.
Det der er Petar ...
... og heroppe er Kubo.
Det er Lyschko.
Jeg håber ikke, vi skræmte dig.
Få tøj på.
Hvis er de her ting? Få tøj på og spørg ikke mere.
Passer godt.
Sulten? Ja ...
Sæt dig venligst ved det andet bord, møghund.
Vov! Vov!
Her er der ledigt.
Bank isen af møllehjulet og slusen.
Den nye hjælper dig. Jeg vil ikke have ham.
Det er en ordre.
Forbandede is.
Nå, Lyschko. Hvordan går det dernede?
Hold din mund, Michal!
Hold selv din mund.
Sådan. Det skal være stramt.
Stop, du må ikke at rydde kværnen endnu.
Det må de nye ikke. Du skal først være ligeså stærk som os.
Nemlig. Kan du trække vognen?
Vent. Prøv at løfte en sæk.
Det kan jeg godt.
Krabat.
Du er nødt til at spise. Du har brug for kræfter.
Så vil jeg gerne have det.
Gem dine kræfter til i aften.
Gå op på sovekammeret indtil da.
Ikke mere snak fra nu af!
Ingen vover at se på ham!
Tilbage, før Mester fanger dig.
Tonda?
Hvor er den dreng?
Glem, hvad du har set. Tonda?
Her er jeg.
Hvad laver du herude?
Jeg så til hestene. De var urolige.
Kom her.
Ingen går ud, medmindre jeg giver lov.
Forstår du det?
Ja, Mester.
Krabat forsøgte at følge Tondas råd om,
at glemme begivenhederne fra nymåne-natten.
Med alt det slidsomme arbejde, var det ikke svært for ham.
Krabat lærte drengene bedre at kende.
Hanzo var en usleben diamant og virkede uvenlig og følelseskold.
Han og Andrusch, som man slet ikke kunne stole på,
hang altid sammen med Lyschko.
Den enfoldige Juro var ikke god til andet end det huslige.
Luk døren.
Hans største bekymring var
at melet kunne blæse op i hans ansigt,
og han sagde igen og igen ...
Træk. Melstøv.
Et spark og ...!
Staschko var den dygtigste til håndværket.
Jeg har det. Til det nye møllehjul skal vi bruge egetræ.
Han drømte om
bygge et møllehjul, der var større og stærkere end det gamle.
Staschko, Andrusch, Lyschko, kom.
Spænd okserne for.
Der var ingen stor hengivenhed blandt de tolv,
hvis man ser bort fra den følsomme Merten
og hans fætter Michal, hvis ryg plagede ham.
Krabat var ivrig efter at være Mesteren en god lærling.
Møllen var blevet hans hjem.
Men en dag var Krabat pludselig alene i møllen.
I timevis var drengene sporløst forsvundet.
Hvad er der bag døren? Hvilken dør?
For enden af gangen, ved siden af Mesterens kammer.
Vent og se.
Og hvor har I været så længe?
Til lektioner med Mesteren.
Hvad lærer han jer?
Det vil du snart finde ud af.
I dag ...
På påskenatten.
Kom.
Gå hen, hvor nogen har lidt en voldsom død.
Tilbring påskenat dér og vend tilbage ved morgengry.
Gå hen, hvor nogen har lidt en voldsom død.
Tilbring påskenat dér og vend tilbage ved morgengry.
Krabat, Tonda.
Gå hen, hvor nogen har lidt en voldsom død.
Tilbring påskenat dér og vend tilbage,
som praksis byder.
Lov mig, at I vender tilbage i morgen.
Det lover jeg.
Hvor er vi på vej hen?
Til Schwarzkolm.
Inden landsbyen er der et gammelt træ på en bakke.
Det hedder "Bäumels Død”. Der vil vi ligge vågne.
Vi er her.
Jeg mærker dig med det hemmelige broderskabs tegn.
Giv mig din hånd.
Fast.
Luk nu øjnene.
Jeg vil vise dig noget.
Rejs dig op, og hold øjnene lukkede.
Åbn dine øjne.
Du må godt give slip nu.
De kan ikke se os.
Du må ikke røre ved dem.
Worschula?
Vær ikke bange.
Tonda ... Hvor dejligt at høre din stemme.
Har du overvejet det?
Ja, jeg gør det.
Lov mig det. Så meget afhænger af det.
Jeg er virkelig bange.
Vent ...
Tag min hånd igen.
Du rørte ved pigen.
Dine øjne skinner.
Fortæl det ikke til nogen!
Jeg forstår ikke.
Alt dette hemmelighedskræmmeri.
Du er nødt til at stole på mig.
Forlad møllen.
Hvis jeg tørrer tegnet af, er du fri.
Hvorfor skulle jeg forlade dig? Du er det eneste, jeg har.
Du kan tage til Schwarzkolm. Jeg ville også gerne, men ikke endnu.
Hvis du vender tilbage til møllen,
vil der ske noget der, som vil adskille dig fra andre folk for evigt.
Du tror måske, jeg ikke kan klare det.
Alle de andre har klaret det.
Jeg er ikke bange.
Tro mig, Krabat, alt i denne verden har sin pris.
Jeg vil være dig lydig i alle ting, Mester,
nu og altid.
Jeg bøjer under det hemmelige broderskabs åg.
Husk, at du er elev.
Husk, at jeg er Mesteren.
Jeg vil være dig lydig i alle ting, Mester.
Nu og altid.
Den nat var Krabat på kværnloftet for første gang.
Nu, hvor han havde pentagrammet i panden,
var det andet arbejde hellere ikke længere let.
De knoklede løs som okser i alle sliskerne,
bortset fra én.
Drengene kaldte den mystisk for den syvende møllesten,
og hviskede om, at det groteske ansigt kun udspyede på nymåne-natten.
De bar poserne til kværnen, hvor kornet blev malet til mel,
og derfra til melkammeret,
hvor det forandrede sig tilbage til korn.
Hvor længe skal det her fortsætte? Hæng i, Krabat.
Hvilken slags prøve er dette?
Ingen af ​​drengene kom ham til hjælp.
Tonda.
Glem Tonda! Du er nødt til at gøre det selv!
Gøre hvad? Overvind din styrkes grænser.
Undskyld.
Og selv om hans sår brændte som ild,
og hans vabler pinte ham,
var Krabat kun opfyldt af én tanke:
At være stærk og ikke give op.
Han skal blive belønnet for det.
Træk vognen.
Du har bestået din prøvetid, Krabat,
og som belønning, vil jeg optage dig i min kreds af elever.
Nu begynder dine lektioner i de sorte kunster,
som de står skrevet i Koraktoren.
Og nu vil jeg se, hvor meget du kan drikke.
Krabat! Krabat!
Drik ud.
Drik ud, drik ud, drik ud ...
Den reneste møllestrøm ...
En hest er ligeglad.
Hvad skal vi? Jeg er klar til hvad som helst!
Du være klar til hvad som helst i morgen.
Lad os tage til Schwarzkolm! Lad min øl stå.
Gør dem jaloux. Gør hvem jaloux?
Hvem? Pigerne ... Krabat!
Mesteren vil tale med dig.
Du har holdt dette skjult for mig.
Det er et minde om min døde mor.
Behold kæden, men grav korset ned.
Det forhindrer dig i at blive en af ​​os.
Forstår du?
Du tøver?
Gør som jeg har sagt.
Grav korset ned.
Ja, Mester.
Mor!
Hun har pesten.
Tag korset. Mor!
Tilgiv mig, moder.
Krabat begravede ikke kun mindet om sin barndom,
men hele hans erindring af tiden før møllen.
Fra nu af skal der kun eksistere én ting for den dreng:
Magien.
Der er kun én sand tro. Sort magi.
Undgå alt verdsligt.
Din styrke er fokusering på den mørke kraft.
Pindene vil beskytte dig i kamp.
Det kræver kun én tanke.
Hele sommeren forsøgte Krabat
blive lige så dygtig som de andre drenge.
Hvor tillokkende var ikke tanken om, at være bedre end almindelige mennesker,
og deraf opstod en uimodståelig kraft.
Prøv det. Det er bedst hernede ...
Juro betragtede også sig selv som en stor troldmand,
og hans ambitioner var ikke til at stoppe.
Sommeren var ovre på et øjeblik,
og gav drengene mange lyse timer
på markerne omkring møllen.
Vinteren var stadig langt væk, og Mesteren var i godt humør.
Lyschko.
Mange forstod at udnytte det.
Endelig kom dagen, som Krabat havde ventet så længe på.
Krabat? Hvem kan bevidne dig?
Jeg bevidner ham.
Træd nærmere.
Fremover skal du være en mester blandt svende.
Som hjulet til møllen,
således forbliver du forbundet til mig.
Juro.
Han kan ikke klare det.
Han har ikke styrken til det.
Dit beskidte dyr.
Hep!
Tonda.
Jeg vil virkelig gerne se den pige igen.
Jeg savner hende så meget.
Du møder hende helt sikkert igen.
Lige meget hvad der sker ...
Mesteren må aldrig finde ud af hendes navn.
To landsbyer herfra, har jeg set soldater, der plyndrede.
I morgen vil de nå til Schwarzkolm.
Skal vi lade dem gøre det?
Nej, hvis vi ikke jager dem væk, vil de snart komme til møllen.
I morgen tidlig kan I tage til Schwarzkolm.
Så kan Krabat vise os, hvad han har lært af mig.
Så viser vi dig, hvordan man gør.
Kun de, der har været dygtige i lektionerne.
Juro, du bliver her.
Kito, Kubo, og Petar, I bliver også her.
Mester?
Lad Michal blive her. Hans ryg ... Jeg spørger kun mestersvendene!
Michal har, hvad der skal til.
Ikke, Tonda?
Dem fra møllen.
Du skal ikke være bange.
Vi beskytter dig.
Der er soldater på vej.
Løb til landsbyen og gem dig.
Tonda, jeg drømte at en enøjet ørn forfulgte os.
Hvad betyder det? Løb!
Løb hen til køkkenet. Vent på mit tegn.
Nu!
Kom nu, din slange.
Kom her.
Krabat!
Krabat ...
Tonda! Worschula!
Worschula?
Tonda!
Hvor er pigen?
Så hendes navn er Worschula ...
Nå?
Hvordan er ...?
Fortalte han, hvad der skete?
Lyschko sagde, at Tonda har en pige.
Tonda?
Hvad er der så slemt ved at have en pige?
For nogle år siden var der en dreng her. Janko hed han.
Vi kunne godt lide ham.
Han mødte en pige i hemmelighed og ville leve sammen med hende.
Han holdt det ikke for sig selv.
Hold din mund.
Hvad skete der med Janko og pigen?
Vi fandt dem.
Dræbt af et væltet grantræ.
Grisetæer.
Tak, Juro.
Jeg var bare med hesten i Mühlbach.
Og i åen ...
Tonda!
Hej Staschko! Hvad?
Kom her!
Krabat ...
Jeg har ikke forrådt Tonda.
Du er nødt til at tro mig.
Jeg har en opgave til dig.
I det nye år i begyndelsen af ​​hver måned,
skal du skjule to sække mel til landmændene i Schwarzkolm.
Kan du huske det væltede træ i mosen?
Under rødderne er der et lille hulrum som beskytter melet mod regn.
Hvad snakker du om?
Vil du gerne tage herfra?
Jeg vil altid forblive din ven.
Og netop som naturen syntes at forberede sig på vinteren,
træerne mistede bladene og dagene blev kortere,
således syntes også Mesteren plaget af en sær naturlov.
Hans hår var gråt og tjavset, hans bevægelser trætte,
og hans tålmodighed kortere for hver dag der gik på møllen.
På årets sidste dag forlod Mesteren møllen, gammel og indfalden,
og det var uforståeligt for Krabat, at ingen vovede at sætte spørgsmålstegn ved dette,
ingen syntes at være overrasket.
Stilheden i Koselbruch var uhyggelig.
Møllen stod stille.
Og på drengene virkede det, som om de vidste,
at der ville ske noget slemt.
Få det skrammel ud herfra.
I aften er nytårsaften. Væk med det!
Eller er det ikke nok for dig med et ar?
Andrusch!
Hold dig væk!
Krabat burde fjerne det skrammel. Vi vil ikke have det.
Smid det ud.
Det vil ingen glæde give dem.
Dyrene er sørget for og alle dørene er låst.
Vi er færdige med det hele.
Lad os gå i seng.
Du skal ikke være urolig for mig.
Prøv at følge med strømmen.
Sådan sagde du ikke førhen.
Muligvis ...
... men tingene ændrer sig.
Krabat ...
Der er en, du kan stole på.
Stol ikke så meget på dit sind. Lyt til dit hjerte.
Du finder ham.
Kom godt ind i det nye år.
Tonda er her ikke.
Tonda!
Læg dig ned igen!
Der er intet, vi kan gøre.
Halsen er brækket. Måske er han trådt forkert ...
i mørket.
Hvorfor var graven allerede gravet?
Vidste du, at nogen ville dø?
Sæt dig her, Staschko.
Hvad foregår der her?
Tonda blev begravet for et par timer siden
og du drikker og griner, som om intet var hændt.
Vi har en ny mestersvend.
Ventetiden er forbi.
Mesteren har valgt Hanzo.
Hanzo har det, der skal til.
Velvære. Velvære.
Lad ham være.
Hvor var du, da Tonda døde, Mester?
Jeg var meget glad for Tonda.
Men døden er vores herre, og vi må alle underordne os.
Du er ung, Krabat, men en dag vil du forstå.
På vinger skynd jer bort.
Søg efter han, som skal afløse den døde.
Møllenhjulet vil først dreje til den tolvte time igen,
når tolv tjener mig,
og navnet på den døde er glemt.
Møllen, nu maler den igen.
Vær ikke bange, vi er svendene.
Jeg er Hanzo. Det er Lyschko, Andrusch,
Staschko, Kito, Petar ...
Krabat?
Lobosch?
Krabat!
Du ser anderledes ud.
Jeg kan ikke sove.
Hvor kender du ham fra?
Vi tiggede sammen.
Han var som min lillebror.
Indtil jeg mødte dig.
Han har Tondas tøj på.
Det ved jeg.
Når én dreng dør, kommer der altid en ny.
Møllens evige kredsløb.
Én af os bliver ofret til Gevatteren.
Mesteren vender fonyet tilbage, og en ny dreng erstatter den gamle.
Sådan vil det gå mig.
Og før eller senere også dig.
Der er ingen udvej.
Vi er alle fortabt.
Vi kan aldrig tage herfra.
Krabat, vend dig om.
Følg Mesterens stemme.
Krabat, lyt til mig.
Vend dig om, Krabat, vend dig om.
Som Krabat endelig lagde det smalle Koselbruch bag ham,
og kun et pust af frihed lurede foran ham,
faldt det ham slet ikke ind, at kornet allerede stod med aks,
og at det var blevet sommer fra den ene dag til den anden.
Var det hele bare bedrag?
Du havde ret.
Mesteren har gjort det med os alle.
Han blænder os med sin magi.
Det er hans største fortryllelse.
Vi må sætte en stopper for Mesteren.
Alle mine pligter er gjort. Du kan være stolt af mig.
Jeg er stolt af dig, Lobosch.
Krabat?
Jeg troede aldrig, jeg skulle se dig igen.
Er det dig, vi skal takke for melet? Vent.
Du kender mit navn?
En af drengene kaldte dig det,
da du reddede os fra rytterne.
Det var Tonda.
Hvordan har han det?
Han er død.
Han måtte dø, fordi ...
... fordi han havde en pige.
Hej!
Vil du ikke kende mit navn?
Helst ikke.
Jeg ønsker ikke at bringe dig i fare.
Tag hen, hvor én har lidt en voldsom død.
Tilbring påskenat der, og vend tilbage ved morgengry,
som praksis byder.
Tag hen, hvor én har lidt en voldsom død.
Tilbring påskenat der, og vend tilbage ved morgengry,
som praksis byder.
Tag hen, hvor én har lidt en voldsom død.
Tilbring påskenat der ...
Tak for ikke at forråde mig.
Hmmm?
Hold op med lade som ingenting.
Hver måned mangler der to sække mel i kammeret.
Det må du have bemærket. Ja, det har jeg.
Har du aldrig spekuleret over, hvad jeg gør med det?
Nej.
Du stoler ikke på nogen.
Måske har du ret.
Efter Tondas død ved jeg, at I allesammen er for bange til at være ærlige.
Alle tænker kun på sit eget liv.
Som også du gør.
Det var derfor, der var så stille,
og der ingen påskeklokker eller sang kunne høres.
Den eneste lyd Krabat hørte
var hans frygtsomme hjertes slag,
kun bekymret om én ting:
Hans pige.
Kantorka.
Jeg er så glad for, at der ikke er sket dig noget.
Kantorka? Er det, hvad du kalder mig?
Korleder.
Jeg kender ingen med en smukkere stemme.
Krabat?
Hvad laver du her?
Jeg bliver her. Jeg tager ikke tilbage mere.
Hvad snakker du om?
Solen står op.
Gå, Juro, gå selv. Jeg bliver her.
Mesteren får mig ikke.
Krabat.
Der er ingen redning.
Ikke fra denne vej.
Juro?
Du stammer slet ikke. Kom med mig.
Ellers bliver vi alle straffet.
Og ikke kun os, men også hun.
Jeg vil gerne hjælpe dig, men du er nødt til at stole på mig.
Hvordan skal jeg kunne stole på nogen på møllen?
Lyt til dit hjerte.
Er du den ven, Tonda talte om?
Mød mig igen ved træroden. I begyndelsen af måneden.
Kom nu.
Hurtigere.
Hvor er dit pentagram? Lige meget.
Dit pentagram er væk.
Sikke et vejr.
På grund af regnen.
Også dit.
Vær stille.
Den magiske cirkel beskytter os.
Der er kun én udvej. Den er meget farlig.
Sig mig, hvad du ved ... ... eller hvad?
Du vil sværte mig hos Mesteren? Aldrig!
Tilgiv mig.
Du skal kontrollere dine følelser, din viljestyrke.
Lad dig ikke distrahere.
Ikke af nogen lyd,
og slet ikke af Mesterens stemme.
Sådan skal du være indvendigt.
Uden en revne.
Hvad skal jeg gøre?
Din pige skal frivilligt spørge efter dig på årets sidste dag.
Mesteren vil prøve din viljestyrke.
Han vil sætte fælder for dig, give dig hallucinationer.
Alt for at afskrække dig fra at vælge den rette vej.
Jeg ved, at jeg kan klare det. Det sagde Tonda også.
På årets sidste dag, skal du komme til møllen og spørge efter mig.
Ikke før. Det er kun muligt på denne dag.
Hvad skal jeg gøre?
Jeg sender nogen hen efter dig. Hvordan kan jeg kende ham?
Vi har brug for et tegn.
Jeg skal bruge noget skarpt til at skære med.
Her.
Hvorfor har du aldrig forsøgt det?
Hvorfor udfordrer du ikke Mesteren?
Fordi jeg ikke har en pige.
Stol kun på han, der kommer med ringen.
Han er vores allierede og vil fortælle dig, hvad du skal gøre.
De følgende uger brugte Juro og Krabat hver ledige stund
på at styrke Krabats vilje,
og gøre ham uimodtagelig over for alle ydre påvirkninger.
Og for hver dag der gik, hvor han blev bedre,
voksede længslen efter Kantorka også i ham.
Uanset hvad der sker,
må Mesteren aldrig få hendes navn at vide.
Tonda!
Tonda! Tonda!
Tonda!
Året skred frem, og som på alle andre nymåne-nætter,
kom Gevatter til Koselbruch med en tung last.
Igen var drengene anspændte og irritable,
for ingen vidste, hvem loddet denne gang ville falde på.
Gå. Hurtigere. Gå.
De håndterede det på hver sin måde.
Nu viste det sig, hvem der skulle blive den næste.
Rejs dig op.
Jeg er den næste ...
Dagen før nytårsaften blev ventetiden ren tortur for Krabat.
Men han viste det ikke, han beherskede sig.
Kun få timer adskilte ham fra at sende bud efter Kantorka,
og redde Merten fra den visse død.
Juro, pas godt på det.
I morgen aften skal du bringe det hen til min pige.
Har du set Merten?
På kværnloftet, hurtigt ...
Du kan ikke slippe væk fra mig, Merten.
Ikke engang hvis du gemmer dig i den mindste sprække som en kakerlak.
Det er nok nu.
Jeg hader dig.
Du er modig, Krabat, men der er ingen vej ud.
Hverken for dig eller for nogen andre. Jeg beslutter, hvem der dør.
Før ham væk.
Hvorfor står du og stirrer på mig?
Tror du, jeg kan lide dette her?
Jeg kan ikke bruge ham død!
Hvem end, der bringer mig den pige, som én blandt jer har,
før hun når møllen af sin egen vilje ...
... skal blive fri.
Vi var så tæt på … Spar dine ord.
Alle de måneder, vi har øvet sammen.
Jeg troede, du ville have forstået.
Hvad? Et koldt hjerte?
Beslutsomhed.
Hvordan skal din pige klare sig nu?
Hver og én af dem ville omgående udlevere hende og ofre hende.
Jeg lader hende ikke komme.
Hvad så?
Så bliver jeg den næste.
Hvis du er min ven, ødelægger du ringen.
Lov mig det.
Krabat ...
Kom ind.
Lykken og dine kræfter har forladt dig.
Fordi du fulgte den forkerte vej.
Du kan stadig nå at vende om.
Du har evnerne til at blive en stor troldmand.
Lad det ikke gå til spilde.
Lad dig ikke påvirke af Juro.
Jeg ved, han står bag dette.
Det overrasker dig.
Ved du, hvad Juro er for mig?
Et beskidt afskum.
Én, der ikke selv står frem og kæmper,
men i stedet sender andre.
Først Janko, så Tonda ...
De var så dumme at tro på ham.
Og til hvilken ende?
Du glemmer noget.
Måske fordi det ikke spiller nogen rolle i dit liv.
Med hensyn til kvinderne: en møllesten er stadig en møllesten.
Den tynger dig ned.
Den Krabat, jeg kendte, ønskede at være troldmand.
Hvad siger du til det?
Jeg tilbyder dig dit liv.
Nu og for altid.
Jeg kan tilbyde dig mere end denne bondetøs.
Giv hånd på det.
Måske ønsker du ikke at dø?
Hvis ikke jeg dør, hvem så?
Kom med et forslag. Lyschko? Aftale? Giv nu hånd på det.
Jeg kan ikke udstå Lyschko,
men han er min arbejdskammerat.
Du skal ikke gøre mig ansvarlig for hans død!
Du har intet forstået.
Spil dine spil med en anden.
Ikke med mig, jeg rejser.
Du rejser kun, hvis jeg tillader det.
En dag ophører din magt, og så kommer Gevatter efter dig.
Gå hen i laden og tag spaden.
Du skal grave din grav i Koselbruch.
Det skal være din sidste opgave.
Kom godt ind i det nye år.
Krabat ...
Jeg har skjult ringen ...
Hvad er dette?
Gå hen til det sorte kammer ...
... og vent på mig.
En pige.
Hvad?
Du lovede mig.
Hvad vil du her?
Jeg beder dig om en dreng. Din dreng.
Og hvem skulle det være?
Det er Krabat, som jeg elsker.
Hvad hedder du?
Kan du finde ham blandt dem ...
... pige uden navn?
Selvfølgelig.
Denne prøve vil løse Krabat,
eller slå ham og hans pige ihjel.
Hvis du kan udpege din dreng, må du tage ham med dig.
Det er ham.
Er du helt sikker?
Ja. Det er Krabat.
Hvad er alt dette?
Stop det.
Hvad er alt dette?
Din tid er omme.
Overfor kærligheden har du ingen magi.
Lad os gå.
Ud. Ud.
Kom nu.
Tak.
Du skal ikke takke mig.
Da jeg tog hen for at få fat i ringen, var den allerede væk.
Hvem gav dig ringen?
Det gjorde Lyschko.
Lyschko?
Han havde svoret for os, at vi alle skulle holde sammen.
Hvad?
Drengene forlod møllen trætte
men fulde af håb for en fremtid, de selv bestemte, et andet sted.
Krigen i de tyske lande endte,
og når jeg, Krabat, nu fortæller historien,
hører jeg stadig Tondas ord som en bitter sandhed:
"Alt i denne verden har sin pris."
Og selv hvis vi måtte opgive magien,
og igen var almindelige drenge,
så vandt vi én ting,
som ikke kan erstattes af noget i denne verden:
Vores frihed.